Vart för du mig?
Snälla, jag är med barn!
Det kommer någon.
Följ med mig.
Och försök ingenting.
Kom.
Vad gör du så långt från vägen, broder?
Med en havande kvinna?
Vår gamla häst har dött.
Genom skogen är vägen kortare till Pompeji.
Den kan bli rejält kort om ni är oförsiktiga.
Spartacus och hans män har rånat en vagn inte långt härifrån.
Spartacus?
Då måste vi skynda oss, min kära.
Så att olycka inte drabbar oss också.
Det har den tydligen redan gjort.
Hur hamnade ni här?
Vår häst dog.
På vägen till Pompeji, ja.
Har du affärer där?
Kött, och ben till mynt.
Är du slaktare?
Din hustru har vackra kläder.
Han är gladiator! Jag är praetorns...
Ursäkta.
Hjälp mig!
Hjälp mig, någon!
Hjälp mig!
Om du skriker igen
skär jag tungan av dig.
Nämn ditt pris.
Min make kommer att betala det.
Jag vill inte ha pengar.
Ska du ta mitt liv?
Nej.
Det har jag inte rätt att ta.
Jag hade kunnat spetsa honom.
Han var för långt bort.
Mäter du avståndet bättre än min hand?
Jag vet mycket om den store och mäktige Spartacus.
Stor och mäktig?
Och god och rättvis.
Jag har sett in i ditt hjärta
och jag vet vad det rymmer.
Du hade inte gillat vad det bar på
om du hade mött mig i min ungdom.
Jag var snarare ett djur än en människa.
Vem tämjde vilddjuret?
Din hustru, förstås.
Förlåt.
Ta livet av Glabers kvinna
liksom han tog livet av din.
Se ett slut på hämnden
och på lidandet hos alla som kommer i vägen för ditt begär.
Det är mitt fel.
Om jag inte hade talat med Gannicus
hade han aldrig vetat att Ilithyia var på väg.
Ett beklagligt misstag.
Jag ville bara övertala Gannicus om den rätta vägen,
att förena sig med dig i din jakt på Spartacus.
Han är antagligen i maskopi med thrakern.
Var de inte slavar i ditt hus båda två?
Det skilde flera år mellan dem.
De träffades aldrig.
Såvitt vi vet.
Inte för att det har någon betydelse nu.
Gannicus har min hustru och mitt ofödda barn!
Om hon fortfarande lever.
Nej!
Han skulle inte ta risken att föra bort henne
bara för att ta hennes liv.
Hon lever.
Jag känner hennes hjärta slå som om det vore mitt eget.
Dina män måste söka igenom trakten tills de hittar henne.
Det tar flera månader med tanke på hur få de är.
Kalla då efter förstärkning från Rom.
Inte ett ord om det här utanför dessa väggar.
Ilithyia, då?
Hon har rövats från Roms praetor!
Senaten får inte nås av rykten om att jag inte kan skydda min egen hustru.
Ett klokt beslut.
Du måste tänka på din framtid.
Talar ni politik?
Ilithyia är en högt skattad vän och hustru!
Hon är välsignad med ditt barn,
och genom honom ett band till Albinius rikedom.
Ett band som klipps av om hon inte återfinns.
Jag vet mycket väl vad som står på spel!
Praetor.
Har du ordnat det?
Alla spår av din hustrus olycka är utplånade.
Ingen kommer att få vetskap om den.
Bra. Samla dina män.
Seppia, jag vill tala med dig.
Höj aldrig rösten mot honom igen,
om du vill behålla livet.
Utan Ilithyias välsignelser
är det en plats jag gärna lämnar.
Jag tänker aldrig låta dig falla så djupt, min kära.
Inte så länge jag värdesätter ditt sällskap.
Bra!
Håll blicken på mina axlars vinkel.
De visar mitt nästa...
Du lär dig fort.
Jag har ett försprång.
Jag blev upplärd av en gud.
En gång till.
Ni slåss som barnrumpor!
Hoppas att du knullar bättre än du slåss, Harudes!
Harudes!
Du avslöjar dina avsikter genom att böla som en galen get.
Vad säger han?
Att du knullar ditt eget arsle!
Nemetes!
Och Saxa, inta era positioner.
Ska vi använda träpinnar i strid också?
Stäng din käft och lyd Oenomaus.
Jag behöver ingen undervisning. Jag kan slåss.
Jag undervisar dig inte i att slåss utan i att vinna.
Så att du inte åter tas till slav hos romarna.
Första positionen.
Attack!
Nemetes har en poäng.
Åtminstone när det gäller riktiga vapen.
Helvetes jävla gudar.
Har du tagit Glabers hustru?
Nej, jag fick henne i min hand.
Och den ska se till att hon möter sitt slut.
Hora! Tigg för ditt liv!
Är detta vårt uppdrag nu?
Att ge oss på en hjälplös kvinna som väntar barn?
Glaber skonade inte min hustru.
Hon var värd mycket mer än den som står här.
Jävla hora!
Mynt före fitta, din odugliga skit.
Försvinn ur min åsyn!
Upp med dig, din gamla fitta!
Stanna en stund till, gode man.
Så att vi får nöjet av ditt sällskap.
Vad vill du nu, syrier?
Gannicus.
En gladiator med ett visst rykte i Capua.
Han har väl besökt ditt etablissemang?
Och roat sig med vin och horor.
Ja, praetor.
Jag vill tala med honom.
Han är inte här.
Då måste det finnas någon här inne som har delat en bägare
och andra förströelser med honom.
Jag vill veta om han har sagt något
som avslöjar var han håller sig gömd.
Och jag vill ha mer att dricka
och en hora på min kuk!
Jag frågar en gång till.
Vilka bland er har talat med Gannicus?
Tråkigt.
Vänta!
Jag såg Gannicus tala med någon.
Med vem?
Min slav Marcia.
Var är hon?
Din jävla syrier korsfäste henne.
Och jag har ännu inte fått kompensation för förlusten av...
Gannicus har tagit något från mig!
Och jag tänker ta tillbaka det.
Förhör alla.
Snälla, låt bli!
Yttrade min hustru samma ord
innan romarens svärd slet henne ur min famn?
Jag kände henne inte.
Mina händer är obesudlade.
Det är mer än din make kan säga.
Det var han som dömde henne till slaveri.
På grund av det är hon död
och jag ska utkräva hämnd.
Du kan inte göra det!
Mitt barn...
Sura och jag talade ofta om barn.
Om familjen vi skulle få, men som nu har förvägrats mig.
Liksom jag nu förvägrar Glaber hans.
Barnet är ditt!
Du ljuger.
Jag önskar att min tunga for med osanning.
Men det är den bittra sanningen.
Månadsblodet upphörde efter att du kom till mig i Batiatus hus.
Lucretia hade gett Crixus ett löfte.
Ett grymt skämt.
Minnet finns kvar, inte sant?
Av den där kvällen.
Av dig inuti mig.
Ja.
Jag minns också mina händer runt din hals.
Låt dem fullborda det de påbörjade.
Ta mitt liv, och ditt barns.
Och må din hustru avvisa dig
när hon hälsar dig i dödsriket.
Stämmer det?
Var han krigare på den här arenan?
Jag trodde att du gillade Nemetes
För tillfället
Oenomaus verkar inte glad över din återkomst.
Jag förväntade mig inte att hälsas som broder.
Inte jag heller. Eller att återse dig i det här livet.
Ändå är du här.
Om ändå allt var lika enkelt.
Jag har sett bandet mellan er.
Vad er fejd än beror på
kommer den att gå över.
Jag gör vad som helst för återfå hans aktning.
Att tillfångata praetorns hora är en bra början!
En imponerande gärning
som gynnar vår sak.
Jag vill bara få ett slut på den.
Är det klart?
Hon lever ännu.
Jag gör mig till Roms fiende för att överlämna henne i dina händer
men finner dem svaga och darrande.
Jag är inte Glaber.
Jag kan inte döda en kvinna för hans brott utan att känna tvekan.
Och kvinnorna som du har korsfäst på gatorna i Capua,
torterat till döds för att de tordes viska ditt namn,
med blicken tänd av tankar på frihet och uppror?
Ta hennes liv och gör slut på det här nu.
Annars kommer oräkneliga fler att dö för din skull.
Blott böner räcker inte för att få vägledning
i denna mörka tid.
Vi måste söka hämta styrka inom oss i våra föresatser.
Har gudarna vänt både dig och Ilithyia ryggen?
De är alltid med oss.
Deras vilja gör sig känd i varje andetag
och i varje beröring.
De vägleder våra händer
och leder oss på den rätta vägen.
Det kommer att behaga Gaius.
Det är inte Gaius som kan rädda Ilithyia.
Jag tror att gudarna har vilselett dig.
Jag har ingen armé och kan inte trolla hit Gannicus.
Men du kan skicka bud efter Varinius från Rom
-och med honom... - Gaius var mycket tydlig.
Ingen får veta vad som har hänt.
Desperata ord.
Han försöker skydda ett namn när livets grundvalar rasar under honom.
Seppia.
En gång ville du vinna praetor Varinius känslor.
Skicka bud, så kanske du kan få dem.
Det var barnsliga tankar.
Numera har jag mer mogna förhoppningar.
Det har varit en lång dag.
Jag hjälper dig i säng.
Vi ska tala om saken i morgon.
Ursäkta, jag ska inte gå till sängs.
Jag ska gå till Gaius och ge honom tröstens ord.
Är ord det enda du kan ge honom?
Jag är gäst i hans hus.
Jag vill bara visa respekt för min generösa värd.
Det är under din värdighet, Seppia.
Gudarna kommer att bli förargade.
Var det inte deras hand som fällde min bror?
Deras försyn som skyddade mig under detta tak?
Ser du inte?
Gudarna har väglett mig till Gaius.
Precis som de har undanröjt Ilithyia.
En darrande kvinna,
havande med ett barn?
Hon liknar inte den dödliga orm som du har talat om.
Hon är hustru till den jäveln som vill döda oss alla.
Men hon är inte mannen själv.
Crixus har berättat hur hon tog Acers liv
för att roa sig på en fest.
Hennes hjärta är lika giftigt som Glabers och alla andra romares.
Det är en välbekant melodi från din trut.
Du vet vad jag tycker, Lucius.
Och jag instämmer i din avsky.
Men vi är bättre än så.
Mat till den farliga fången.
Ska jag tappa upp ett bad åt henne också?
Tänk på barnet.
Om du inte fruktar att det ska höja svärdet mot dig från livmodern.
Åldern läker hjärtats sår.
Lugna dig.
Jag vill dig inget ont.
Det var du som kom till min hjälp
när monstren överföll mig när jag fördes hit.
Tro inte att jag är din förtrogna.
Jag skiter precis som de där monstren.
Till barnet.
Du dör åtminstone inte av svält.
Du har inget märke.
Är du en fri man?
Jag tillhör republiken, precis som du och de dina.
Ändå strider du med Spartacus mot den?
Jag strider för det rätta.
Det rätta?
Spartacus vill förinta allt vi sätter värde på.
I så fall kommer han för sent.
Sulla tog min mark och min familj för länge sen.
Han slaktade alla som gjorde motstånd.
Han delade ut bytet som gåvor till sina mest lojala män,
alla romare liksom han.
Det måste ha varit ett tungt ok att bära under alla år.
Jag ska lätta din börda.
Jag trodde att du var hjälplös!
Men du påstår att du har makt att vända solen
och förändra det som skett?
Min make är praetor i Rom.
Han sätter värde på mig, en vördad dotter i min klan.
Mitt barn blir arvinge till deras ätt och förmögenhet...
Spara ditt skrävel för mäktigare öron.
Jag kan inte befria dig.
Vi blir halshuggna båda två innan vi vet ordet av.
Jag begär inte det.
Bara att du sänder bud
om var Spartacus håller mig fången.
Du behöver inte leva så här.
Du kan få tillbaka allt som togs ifrån dig
med ett enda ord från min make.
Min förlust är inte liten.
Han kan ersätta dig
och ge dig livet tillbaka
i utbyte mot mitt.
Och barnet jag bär.
Påstår hon att det är ditt?
Med övertygelse.
Hon är en svekfull jävla orm,
som förvrider sanningen med sin kluvna tunga.
Hon kanske talar sant.
Minns du natten i Batiatus hus
när du hjälpte mig att likna
den gyllene Apollo?
För att ligga med romarkvinnan Licinia.
Hon bar Dianas mask.
Men det var inte Licinia bakom den.
Ilithyia!
Varför sa du inget?
Vilken nytta hade det gjort?
Ingen.
Det borde det inte göra nu heller.
Det må vara sant, men hon säger det bara för att du ska skona henne.
Hon är en dåre.
Hon bär på den arvinge som förnekades min egen hustru.
Förpassa Ilithyia till sin grav
och begrav dina mörka minnen med henne.
Att se Glaber lida är något jag har begärt
mer än luften och livet.
Men när jag plågar honom på samma sätt,
hur undgår jag att inte bli hans like?
En man som min hustru skulle vända ryggen åt.
Jag var inte säker på att du ville ha det här.
Vilken man vill inte det?
Det var inte gåvan jag tvivlade på,
utan dina tankar på det tråkiga som hänt.
Min arvinges öde tynger mitt sinne.
Och din hustrus?
Är av mindre betydelse.
Är äktenskapets band verkligen så kyligt?
Det fanns en tid
då kärleken mellan oss var het som solen mitt på dagen.
Men dagen har vänts i natt
som kastar sin skugga över gyllene minnen.
Jag vill att du ska sola dig i ljuset,
som en man som du förtjänar.
Albinius uppskattade mig inte lika högt.
Inte den övriga senaten heller.
Vänta bara tills du visar dem Spartacus huvud.
Då kommer de att uppskatta dig desto mer.
Och min bror blir hämnad.
Jag önskar att hans död
inte plågade dig så.
Stinget minskar för varje dag som går
tack vare dig.
Jag ska återgälda dig
om din hustru dör för Spartacus hand
så som min bror gjorde.
Kistan är överfull av mynt och blod.
Båda är välförtjäna efter dagens arbete.
Vad vet du om Ilithyia?
Du har praetorns öra.
Har han inte redan berättat allt?
Han var för upptagen med den unga Seppia.
Ungdomens fräschör.
Är det konstigt att han föredrar smekningarna av hennes tunga
framför ljudet av din?
Hennes blomma vissnar när Ilithyia är tillbaka.
Du förlitar dig på en osäker framtid.
Har ni inte hittat Gannicus gömställe?
Det är tyvärr fortfarande dolt.
Men inte på grund av att vi inte försökte.
Därefter gick vi från hus till hus
och frågade med knytnäve och svärd.
Svaret var alltid detsamma.
Jag ska offra till gudarna
och be dem om ett mer efterlängtat svar.
Låt oss be tillsammans
och söka gudomligheten i vårt famntag.
Vi måste hitta Ilithyia och barnet hon bär.
- Om de är borta... - Vad?
Upphör solens bana över himlen?
Faller månen ner i det skummande havet?
Slå den horan ur hågen,
liksom Glaber redan har gjort.
Jag är inte din slav som du kan lägga hand på!
Det trodde jag att du redan hade lärt dig!
Ursäkta.
Jag betvivlar din uppriktighet.
Säg det igen.
Ursäkta.
Igen.
Ursäkta.
Din ställning i huset är på fall.
Snart är jag den enda som står mellan dig och avgrunden.
När den dagen är inne
ska du skatta mina andetag mot din hals som en dyrbar gåva.
Förstår du det, min kära?
Ja.
En gåva från gudarna.
Lucius?
Vart är du på väg?
Jag behöver rensa tankarna.
Det vill jag också.
Kom, så får jag tala med dig.
Han släpper lös sin vrede på en träbit.
Men jag har riskerat allt för att han ska få sin hämnd och avsluta detta.
Du tar risken bara för att lätta ditt tyngda samvete.
Jag vill inte att fler ska dö för en dåraktig sak.
Jag vill inte att min broder ska dö.
Vi är inte bröder längre.
Finns det inget sätt att laga bandet emellan oss?
Man kan inte laga en illusion.
Vårt broderskap.
Min tillit till dig.
Det var bara lögn och svek.
Det går inte en dag utan att jag beklagar det.
Jag skulle ge mitt liv i utbyte mot Melittas.
Jag skulle gladeligen ta det.
Vad hindrar dig?
Du och Spartacus är lika vacklande båda två.
Oförmögna att utkräva hämnd när tillfället ges.
Din död ger mig inte henne tillbaka.
Den vore bara en välgärning,
som skulle befria dig från din handling.
I så fall är jag fördömd
tills jag hämtas till dödsriket.
Du är ingenting.
Det har du alltid varit.
Vi måste vänta tills vi blir avlösta av Spartacus.
Tiden går för långsamt.
Då får vi skynda oss!
Är det så här ni står vakt?
Ursäkta, vi var...
Vi var... Vi skulle bara...
Gå och lägg er.
Jag vaktar Ilithyia.
Tack.
Snälla.
Ge mig vatten.
Visst är det hemskt?
Att leva i avsaknad och fruktan.
Så är det att vara en slav.
Snälla.
För mitt barns skull.
Är det sant?
Det du sa till Spartacus?
Jag svär inför gudarna.
Om Spartacus tar mitt liv
ska blodet av hans barn för alltid besudla hans eget.
Han är en god man.
Han ska inte drabbas av detta.
Jag låter honom inte döda dig.
Hjälper du mig?
Ja, jag ska hjälpa dig.
Bort från den här världen.
Har du tappat vettet?
Jag vill bara bespara dig det som måste göras.
Om du dödar henne måste du leva med skulden för evigt.
Så du ville ta ödet i egna händer och ge dig själv samma börda?
Jag skulle gärna bära den
för att skona ditt hjärta.
Du känner inte mitt hjärta.
Spartacus.
Lämna oss.
Jag vill tala med dig
och se till att din tid här är slut.
Du lyser som morgonsolen.
Du måste ha sovit gott.
Knappt en blund.
Så tråkigt.
Det tycker inte jag.
Det borde du.
Ut.
Jag tillåter inte att du hotar mig.
Jag hotar inte.
Jag varnar dig bara för mannen som du visar din ömhet.
Dina ord vänder mig inte ifrån honom.
Ordens tid är förbi.
Kom.
Jag har något tydligare att visa dig.
Var är praetorn?
På sin kammare.
Vad har hänt?
En man är här med nyheter om Ilithyia.
Påstår du att du vet vad som har hänt min hustru?
Jag inte bara påstår det.
Hon hålls fången av Spartacus.
Lever hon?
För tillfället.
Hur vet du det här?
Jag kommer just från rebellens läger.
Är du en av hans män?
Jag är ingen fugitivus.
Bara en trött gamling som söker den frid han kan få
innan han ska sova för evigt.
Berätta var hon hålls fången
så ska du bli rikligen belönad.
Din hustru skröt om din givmildhet
och lovade att jag skulle få tillbaka min mark som Sulla har tagit.
Vore det möjligt?
Det står i min makt.
Och min egen hustru?
Mina barn.
Mina bröder och systrar som slaktades i Roms namn.
Står det i din makt att ge mig dem tillbaka också,
din jävla fitta?
Lägg hand på mig och din hustru dör.
Om jag inte är tillbaka inom rimlig tid, dör hon.
Om ni försöker följa efter mig,
dör hon.
Vad vill Spartacus mig?
Gaius.
Tala!
Du ska bege dig till fots till staden Atella
strax före gryningen.
Du får ta med dig tre män,
och Spartacus lika många.
Och Ilithyia?
Hon överlämnas till dig efteråt,
i utbyte mot en vagn,
tungt lastad med pansar och vapen.
Skulle jag skänka vapen till Roms fiende?
Det är hans pris.
Om dina trupper observeras på vägen till Atella
kommer inte Spartacus,
och din hustru och barnet hon bär
är borta för alltid.
Sa jag inte något om att inte lägga hand på mig?
Släpp förbi honom.
Jag litar inte på honom.
Inte jag heller.
Men vi måste handla.
Förbered en vagn.
Praetor, vi kan inte hjälpa dem
med vapen som kommer att vändas mot oss.
Spartacus har inget annat val.
Det finns alltid val.
Nej.
Spartacus ger mig bara en väg.
Jag måste följa den.
Jag är gammal, men jag är inte dum.
Det var mycket begärt att be dig uppsöka monstrets lya.
Det var mig ett nöje att pissa en praetor i ansiktet.
Spartacus?
Glaber gick med på villkoren.
Jag röstar för Atella och ett slut.
Ja!
Vi ska ta hans vapen!
Och hans liv!
- Ja! - Nej.
Om vi inte håller vårt ord
är vi inte bättre än romarna.
Vi ska hålla fast vid det.
Om du bara får ta med dig tre män
vill jag vara en av dem.
Jag också, trots sällskapet.
Jag följer också med.
Inget skulle glädja mig mer,
men du är skadad efter striderna på arenan.
Jag tar hans plats.
För en sak du inte tror på?
Oenomaus tror på den.
En dag kanske jag också gör det.
Kom tillbaka med riktiga vapen.
Och med era liv.
Du kan inte lita på Glabers ord!
Jag litar inte på honom.
Jag litar på alla dem som jag tar med mig.
Vi ska fullborda det tillsammans
och se till att Glaber och hans armé får plikta med livet!
Spartacus!
Gamlingen påstår att du har min hustru.
Här är en bit av hennes klädnad.
Hennes doft finns kvar på den.
Den vore enkelt att ta från en död kropp.
Tanken slog mig.
Svärdbladet som klyver kroppen.
Hennes blod på marken.
Precis som min hustrus blod spilldes.
Men du tänker inte ta hennes liv.
Jag är inte du.
Jag dödar inte en kvinna för att sona hennes makes dårskaper.
Du ristade in mitt namn i bröstet på en död man.
Du försökte döda mig på öppen gata i Capua.
Och ännu en gång på arenan.
Men avstår från ett givet tillfälle
att utjämna vår skuld.
Jag avstår inte från något.
Det kommer en dag när jag tar ditt liv.
Kör fram vagnen.
Jag ångrar mycket
sen vi möttes första gången för länge sen.
Jag hoppas att jag inte får ångra det här beslutet.
Du ska få tillbaka din hustru.
Hon ska ge dig en arvinge.
Men när du ser in i ditt barns ögon
är det min blick du ska möta.
Till minne av hur jag skonade dem båda.
Jag fruktar att du har rätt.
Du är inte som jag.
Din hustru var hjärtat som slog i ditt bröst.
Du skulle ha gett ditt liv för att se henne leva.
Men jag skulle göra detsamma
för att se dig död.
Döda dem!
Nu!
Ta betäckning!
Salvius!
Lägg an!
Retirera!
Du väntade länge med att ge signal.
Jag håller fast vid min heder.
Fort, innan de kommer tillbaka.
Ger er iväg.
Jag stannar en stund.
Lucius!
Gå!
Innan jag tar förnuftet till fånga.
Det är åtminstone inte en jävla romare som tar...
Låt dem inte fly i skogen!
Sätt fart!
Tänkte du aldrig kräva ett utbyte?
Jag tänkte skicka Spartacus till sin död.
Han har undkommit sitt öde genom svek och bedrägeri.
Du tar honom snart.
Till priset av din hustru och välsignelsen hon bär?
Jag betalar gladeligen världens alla rikedomar
för att sätta foten på hans hals.
Ilithyia måste återföras hit.
Gudarna har förutspått...
De jävla gudarna kan stiga ner från himlen
om de vill se henne i livet!
Jag ska sörja förlusten av min hustru och mitt barn
och de rikedomar hennes namn bar.
Vi ska sörja med dig.
Jag ska ta ett bad.
Och skölja bort blod och svåra tankar.
Gå.
Jag hämtar mer vin till din hjälp.
Vet du vad han har gjort?
Det han var tvungen att göra för att döda Spartacus.
Han har lagt hela världen i ruiner
och meningen med livet.
Din mening, kanske.
Mitt hjärta slår ännu.
Och din brors?
Gaius ska hämnas hans död.
Då borde han vända vreden mot sig själv
och ombesörja det.
Den är din brors, inte sant?
Jag trodde att slavarna tog det och hans liv.
De tog ingetdera.
Hur fick du tag på det?
Gudarna ledde mig till sanningen.
Den låg gömd bland Ashurs skatter,
stulen från dem som har dött för hans hand.
Ashur?
Han måste ha varit här den natt
då din bror dog.
Men fähunden handlar bara på befallning av Gaius Claudius Glaber.
Våra förluster är stora.
Dem vi har älskat.
Dem vi trodde aldrig skulle lämna vår sida.
Men genom deras död
har kedjorna lösts som band oss till andras vilja än vår egen.
Och utan en sådan tragedi
hade vi inte varit i varandras armar.
Nej.
Det skulle vi inte.
Ner på knä.
Snälla!
Vet du vad det är?
Att älska?
Att fyllas av ljus och hopp?
Att mötas av samma välsignelse
i blicken hos den enda
som känner ens djupaste tankar.
Det var det din make tog ifrån mig.
Jag skulle ta ifrån honom samma sak.
Men han valde att hämnas mig hellre än att offra ditt liv.
Din död vore inte till någon nytta.
Han älskar inte dig
som jag älskade min hustru.
Låter du mig leva?
Tro inte att det är en ynnest.